vad tyst det blev
Det är jag som är internetknullaren.
En av de saker som jag finner svårast med att vara singel är en rätt simpel och värdslig sak; att ta bort håret på ryggen. Under de senaste två åren har hårsäckarna på ryggen uppenbarligen växt till sig och jag finner det varken estetiskt tilltalande eller särskilt skönt. Det kliar. Idag gav jag mig på att använda weet, och aldrig har jag haft så stort behov ögon i nacken och gummiarmar som nu. Och det var då det hände. Jag råkade smeta in en bit av bröstkorgen. Jag har alltid haft en rätt hårig bringa och nu hade jag saboterat helhetsintrycket. Lyckligtvis dämpades den smärtan av en helt annan smärta som uppstod när weet även skulle appliceras på pungen. Jag hade visst fått ett litet av skavsår av joggingturen lite tidigare. Det sved till rätt bra.
Enligt kvällspressen är det tropisk värme den här natten så det kanske inte är så konstigt att jag sitter vaken och känner att hela kroppen är i oro. Det här är kanske helt fel ställe att bekänna olycklig kärlek och besvikelser - Det här ska ju vara en blog fylld av erövringar och triumfer och inte en massa gnäll över besvikelser och what could have been o s v. Men trots detta ska jag beklaga mig ett par ögonblick - sen är det dags att torka en tår och gå vidare.